Asianomaisille.
Nimeni on Wilfred Leland James, ja tämä on tunnustukseni.
Kiistakapula, joka johti rikokseen ja kadotukseeni,
oli 40 hehtaaria kelpoa peltomaata Hemingford Homessa, Nebraskassa.
Se oli testamentattu vaimolleni, Arlette Christina Winters Jamesille,
hänen isänsä kuoleman jälkeen.
Halusin liittää sen omiin tiluksiimme, joita oli 32 hehtaaria.
Olin aikonut jättää kaiken pojalleni, Henry Freeman Jamesille,
hänen elonpäiviensä loppuun saakka.
- Löydätkö yhä pakin? - Kyllä.
Näytä.
- Keskimmäinen. - Hyvä, olet valmis ajamaan.
Et ehkä Omahaan asti.
Tai Lincolniin, mutta aja täällä hitaasti, niin kaikki menee hyvin.
Mitä minä sanoin?
Hitaasti.
Vuonna 1922 miehen ylpeys oli hänen maansa -
ja hänen poikansa.
- Ei liian kitkerää. - Eikä liian makeaa.
Ei niin. Justiin passelia.
Emäntäni ei perustanut tilanhoidosta.
Hän halusi myydä isältään perimänsä maan.
Hän halusi meidän lähtevän täältä.
Mitä tekisimme, kun meillä olisi vain rahaa eikä maata?
Voisimme muuttaa Omahaan.
Tai St. Louisiin.
Kaupungit ovat houkille.
Olen samaa mieltä. En halua asua kaupungissa.
Puhutaan siitä ruoan jälkeen.
Jos emme pääse sovintoon asiasta, voit muuttaa äitisi luo.
Jättäisinkö isäni maat sinulle? En ikinä, Wilf.
No...
Sitten...
Anna minun ostaa ne sinulta.
Miten sinä sen tekisit?
Ajan mittaan.
Kahdeksan vuoden.
Ehkä kymmenen, mutta maksan joka sentin, Arlette.
Pikkuraha vain pistää vihaksi.
Farrington ostaisi koko roskan.
Heillä on eri käsitys hyvästä hinnasta kuin sinulla.
Olen keksinyt ratkaisun.
Myymme isäni 40 hehtaaria ja tilan Farringtonille.
He ostaisivat kaiken, koska palsta on radan varressa.
Ja sitten pannaan rahat puoliksi.
Erotaan.
Sitähän sinä haluat.
Kenen...
Kumman mukaan poika lähtee?
Minun. Neljätoistavuotiaan pojan pitää olla äitinsä kanssa.
Se ei ole reilua hänelle.
- Veisitkö hänet vieraisiin ympyröihin? - Reilua?
Elämä ei ole reilua, Wilf.
Etenkään täällä.
Minä tarvitsen hieman...
Anna minulle tovi aikaa tuumata asiaa.
Aviomiehenä harkitsin kääntyväni viranomaisten puoleen.
Mutta jokin pysäytti minut.
En minä naapurien juorupuheita pelännyt.
Se oli jotain muuta.
Minä aloin vihata eukkoa.
Se minut pysäytti.
Lempo soikoon. Sinä säikäytit minut.
Mitä?
Minä päätin, ettet sinä myy niitä 40:tä hehtaaria.
Näinkö on?
Et ilman vastarintaa.
Farrington näyttää sinulle, mitä vastarinta on, ja minä saan...
Minä uskon, että joka miehen sisällä asuu toinen mies.
Muukalainen.
Vehkeilijä.
Henry?
Mitä sinä täällä teet?
- Shannon. - Herra James.
Kipitähän kotiisi, tyttö. Haluan jututtaa Henryä.
Selvä.
Nähdään huomenna.
Mitä haluat, isä?
Sinä keväänä Henry oli tykästynyt Cotterien tyttäreen naapurista.
Halusin poimia nämä sinulle.
Henry, ne ovat kauniita.
Etsitään maljakko.
Vehkeilijä käytti tätä hyväkseen.
Shannon ei enää olisi osa elämääsi. Enkä minäkään.
Isä, mitä me teemme?
Joskus ei auta muu kuin -
ottaa se, mikä on pakko saada.
Vaikka jonkun muun kävisi huonosti.
Vaikka joku pääsisi hengestään.
Isä?
No...
Jos äitiäsi ei olisi, kaikki palautuisi ennalleen.
Lakkaisimme riitelemästä.
Eläisimme täällä auvossa.
Olen tarjonnut hänelle kaikkea, jotta hän lähtisi, vaan eipä tuo lähde.
Minulla on enää yksi keino.
Siis meillä.
Henry!
Anna äidillesi suukko.
Mikä sinua riivaa?
Ei mikään.
Kaikki on hyvin.
Saanko olutta?
Voit juoda tuon tyhjäksi.
Tätä ei saa enää huomenna.
Eikä ylihuomenna.
Murhattu mies tai nainen -
ei kuole Jumalan aikaan vaan ihmisten aikaan.
Jos hänen elämänsä päättyy ennen kuin hän sovittaa syntinsä...
Kaikki erheet on annettava anteeksi.
Entäs me? Emmekö me joutuisi helvettiin?
Miten voit kysyä moista, kun näet taivaan ympärillämme?
Äitisi yrittää häätää meidät pois täältä.
Mietipä tätä. Jos hän lähtee Omahaan,
hän kaivaa itselleen vielä syvemmän kuopan.
Jos hän ottaa sinut mukaansa, sinusta tulee kaupunkilaisnulikka.
Unohdat kaiken tämän -
ja opit kaupunkilaisten tavoille.
Alat kaivaa omaa kuoppaasi.
Syö tai näänny nälkään. Itsepähän valintasi teet.
- Ja sinä vain istut siinä. - Anna olla.
- Mitä sinä sanoit? - Anna olla, niin voimme olla perhe.
Lakimiehen mukaan maa kuuluu minulle.
Saan tehdä sillä mitä lystään.
Ja minähän myyn.
Sinä voit istua täällä ja paistaa possujasi,
laittaa ruokasi ja sijata vuoteesi.
Mutta sinä, poikani, lähdet mukaani Omahaan.
Minä avaan oman puodin. Se on minusta reilua.
Älä pelleile kanssani.
En pelleilekään. Henry ja minä olemme jutelleet asiasta.
Hän haluaa lähteä. Ainakin kokeeksi.
Ajattelin etsiä asennushommia.
Autojen ja etupäässä maatalouskoneiden.
Olen pitänyt vanhan Farmallin kunnossa, joten enköhän kunnosta mitä vain.
Oletko tosissasi?
Henrykö pääsi käänsi?
Hän sai minut vakuuttuneeksi,
että on parempi ottaa riski, että olisin onnellinen kaupungissa -
kuin jäädä yksin tänne, missä olisin -
taatusti onneton.
Poika puhuu järkeä, ja mies kuuntelee! Vihdoinkin!
Halleluja!
Kyllä tämä aina läimäyksen voittaa.
Henry, tule tänne! Nyt juhlitaan!
- Henry! - Lopeta.
Vihdoinkin!
Mieheni tulivat järkiinsä!
Hitsi.
Jos olet kiltisti, saat imeä mekon kuivaksi.
Älä suotta kursaile. Olen nähnyt sinut Shannonin kanssa.
Naama on nätti ja varsi sorja.
Olet hölmö, jos et sitä vonkaa.
Pidä varasi. Neljätoistavuotias ei ole liian nuori naimisiin.
Totta.
Malja Shannon Cotterielle ja hänen tisseilleen!
Poika on hitaanpuoleinen, jos ei tiedä, minkä väriset nännit tytöllä on.
Pidä huoli siitä, ettet hidastele kurveissa,
kun pökit häntä navetan takana.
Tutkiskele joka puolelta ja hiero veijarillasi,
kunnes se innostuu ja tirskauttaa.
Mutta pysy poissa kotipesästä!
Tai joudut pakkonaimisiin kuten äitisi ja isäsi.
Minä pidän kiinni.
Irti minusta.
Haluan vain nukkumaan.
Kohta ollaan perillä.
Hetki vielä.
Kas noin.
Hän ei saisi puhua Shannonista niin.
Mutta kun puhuu.
Sellainen hän on.
Tiedät sen.
Sellaiseksi Herra hänet teki.
Hän erottaa sinut Shannonista, se on vissi se.
Jos sallimme sen.
Etkö sinäkin voisi hankkia asianajajan?
Olisiko minulla varaa sellaisiin, jotka pärjäisivät Farringtonin väelle?
Äitisi haluaa ne 40 hehtaariakin.
Hän on päättänyt myydä ne.
Tämä on ainoa keino.
Sinun täytyy auttaa.
Autatko?
Kunpa olisi jokin toinen keino.
Sitä minäkin toivon.
Sitä minäkin.
Tämä on meidän talomme. Tänne me kuulumme.
Oletko valmis taistelemaan sen puolesta?
Etkö voisi...
En tiedä, tyynyllä tai jollain?
Se olisi liian hidasta.
Liian kivuliasta.
Hän niskuroisi.
Lähetämmekö äidin taivaaseen?
Se käy nopeasti.
Anna mennä, poika.
Hyvästi, äiti.
Hemmetti.
Mene siitä!
- Hänet pitää kääntää! - Mene pois siitä!
Vuonna 1922 minä murhasin eukkoni.
Poikani auttoi minua siinä.
Tätä minä kadun enemmän kuin itse rikosta.
Syistä, jotka ilmenevät tästä paperista.
Hetki vielä.
- Tuo ei ole sopiva hauta äidille. - Poika...
Poika?
Poika.
No niin, kultaseni.
Mene tupaan siitä.
Hae pesuämpärit komerosta.
Tuo samalla maitosankoja navetasta.
Täytä ne kyökin vesipumpulla.
Sekoita joukkoon sitä ainetta, jota hän pitää tiskialtaan alla.
Kiehautanko veden?
Älä suotta. Kylmä vesi tepsii vereen parhaiten.
Menehän nyt.
Minulle valkeni sinä yönä jotain, mitä harvat joutuvat tajuamaan.
Murha on synti. Murha johtaa kadotukseen.
Mutta murha on myös työtä.
Minusta ei ole tänään kouluun.
Toiset näkisivät sen ilmeestäni. Varsinkin Shannon.
Voit mennä maanantaina.
Kerro opettajalle, että sait lentsun etkä halunnut tartuttaa muita.
Jätä hänet rauhaan!
Siihen aikaan tiloilla sattui vähän kaikenlaista.
Jumalan selän takana.
Niitä ei juuri pantu merkille, saati paperille.
Siihen aikaan miehen emäntä oli miehen oma asia.
Ja jos emäntä katosi, asia oli sillä selvä.
Olisi ollut virhe viedä kaikki vaatteet.
Hän oli lähtenyt jalan ja ottanut sen verran kuin jaksoi kantaa.
Miksei hän ollut lähtenyt T: llä?
Koska olisin kuullut käynnistymisen ja pysäyttänyt hänet.
Wilfred James? Andrew Lester, asianajaja.
Ennen kuin puristan kättänne,
kertokaahan, kenen asiaa te ajatte, herra Lester.
Päämieheni on Farringtonin teurastamo Chicagosta, Omahasta ja Des Moinesista.
Siinä tapauksessa voitte laskea kätenne. Ei millään pahalla.
- Mitä sinulle kuuluu, Lars? - Kurkkua kuivaa. Juoma tekisi poikaa.
Tiedät, mistä sitä saa.
Vesi on vissiin mukavan kylmää, kuten aina.
Juoma maistuisi minullekin.
Samoin. Aidan naulaaminen on rankkaa.
Mutta ei niin rankkaa kuin körötellä Larsin kuormurin kyydissä.
Takalistoni ei ole entisensä.
Mentäisiinkö sisälle juomaan?
- Siellä olisi viileämpää. - Niin, mutta en kutsuisi teitä sisälle.
- Päivää, herra Olsen. - Henry.
Oletan, että tulitte tänne vaimoni takia.
- Totta. - Miksi hän lähettäisi teidät?
Minä tulin tänne etsimään häntä.
Ilmankos.
- Ilmankos mitä? - Hän on livistänyt, herra Lester.
Kaikonnut. Ottanut hatkat.
Ihan miten vain.
Minusta kuulostaa siltä, että hän kyllästyi teikäläisiin -
yhtä pahasti kuin minuun ja omaan poikaansa.
Jos saan sanoa...
Tämä vaikuttaa sangen oudolta, totta tosiaan.
Kun ottaa huomioon, miten paljon päämieheni on valmis maksamaan.
Se nainen ei pysy paikoillaan sen enempää kuin siansyltty seinässä.
Saanko vilkaista sisälle?
Kerro tälle miehelle, missä äitisi on.
- En tiedä. - Älä minulle kerro, vaan hänelle.
No, te huusitte minut aamupalalle perjantaina...
Sitten äiti lähti. Pakkasi laukkunsa ja lähti.
- Onko se totta, poika? - On.
Saanko mennä sisälle? Minulla on läksyjä rästissä.
Muista, että olet lypsyvuorossa.
Tämä ei jää tähän.
Pärjäsinkö hyvin?
Täydellisesti, poika.
Joudummeko me vankilaan?
- Milloin täytämme kaivon? - Emme vielä.
Miksi?
On vain ajan kysymys, milloin seriffi Jones tulee tänne.
Hän saattaisi ihmetellä, miksi kaivo on täytetty.
Ja vielä vastikään.
Mutta jos kaivoa täytetään edelleenkin...
Ja hyvästä syystä...
Varo sen takapäätä.
Tule nyt.
Niin sitä pitää.
- Tule nyt. - Emme voi...
Entäs nyt?
Hiljennä se!
Tee jotain!
Päiviä, herrat.
Kuuma päivä työnteolle.
Oma vikani.
Yksi lehmistä putosi navetan kaivoon.
- Niinkö? - Niinpä hyvinkin.
Maistuuko seriffille sitruunamehu? Arletten tekemää.
Tuliko hän takaisin?
Ei, hän vei lempivaatteensa, mutta jätti sitruunamehun.
Käyhän tuvassa. Tuo seriffille lasi.
Tule tänne varjoon.
Varjo kelpaisi, mutta taidanpa seistä.
Tiedät kai, etten tullut tänne omilla asioilla.
Yllätyin, kun Lester ei piileskellytkään autossasi.
Hän halusi tulla, mutta estin sen.
Hän halusi myös etsintäluvan, mutta se ei ollut tarpeen.
Minä sanoin, että joko antaisit luvan tai et.
En päästänyt häntä sisälle, koska en juuri perustanut hänestä.
En olisi päästänyt apostoli Johannestakaan,
jos hän olisi tullut tänne Cole Farringtonin nimissä.
Hieno huone.
Paistaako aamuaurinko tänne?
Iltapäivisin se pysyy viileänä, koska aurinko on toisella puolella.
Kas tässä.
Paljon vaatteita.
Arlette tykkäsi vaatteistaan, ja hän tilasi niitä postimyynnistä.
Mutta hän otti vain yhden laukun...
Meillä on toinenkin. Näetkö sen tuolla nurkassa?
Hän pakkasi mukaan vain mieluisimmat.
Hänellä oli kahdet housut.
Ja hänellä oli siniset farmarihousut. Ne ovat poissa.
Mutta hän piti harvoin housuja.
Eikös housuissa ole mukava matkustaa?
Miehen tai naisen.
Nainen voisi valita ne, siis kiireessä.
Niin vissiin.
Hän otti mukaan hienoimmat korunsa ja mummin ja ukin kuvan.
Niinkö?
Arvatenkin.
Hieno huone.
Hieno talo. Vain hullu nainen jättäisi tällaisen paikan.
Äiti haaveili aina kaupungista.
Hän halusi perustaa oman puodin.
- Niinkö? - Niin.
Eikös siihen tarvittaisi jonkin verran rahaa?
No, hän peri isältään ne 40 hehtaaria.
Täällä alla on naisten kengät.
Käytetyn näköiset. Sopisivat matkantekoon.
Ei kai hän livistänyt avojaloin?
Hän taisi ottaa arkikenkänsä.
Ne ainakin puuttuvat.
Joku on kai ottanut hänet kyytiin, ennen kuin hän tokeni.
- Sitä minä veikkaisin. - Niin minäkin.
Jos tämä oli tässä, meidän pitäisi jatkaa töitämme.
Se kelvoton kaivo olisi pitänyt täyttää jo kolme vuotta sitten.
Yksi kantturoistani karkasi navetasta.
Elphis. Sen nimi oli Elphis.
Se karkasi navetasta ja päätti kävellä kaivonkannelle.
Se ei edes tajunnut kuolla itse. Minun piti ampua se.
- Minä voin näyttää. - Ei, joskus toiste.
Kiitos mehusta ja avustanne.
Varsinkin, kun ajattelee, kuka minut lähetti.
Ei se mitään, seriffi. Mehän teemme vain työtämme.
Ei edes halunnut katsoa.
Jos Jumala palkitsee hyvät tekomme maan päällä,
ehkä Saatana palkitsee pahat tekomme.
Tiedä häntä, mutta kesä oli mainio.
Lämpöä ja aurinkoa piisasi maissille, ja sadetta saatiin juuri tarpeeksi.
Tätä riittää.
Tule isukin sylkkyyn.
Kyllä poika sinä kesänä joskus hymyili,
ja syy siihen oli Shannon Cotterie.
Herra James?
Kultaseni.
- Onko Henry sairas? - Sairasko?
Poika on terve kuin pukki ja syö kuin hevonen.
Tiedän, minä vain...
Hän on muuttunut.
Tiesin aina ennen, mitä hän ajatteli.
Enää en tiedä.
Hän murjottaa.
- Niinkö? - Ettekö ole huomannut sitä?
Jestas.
Minusta hän on entisellään.
Poika tykkää sinusta kovasti, Shannon.
Se voi näyttää murjottamiselta, mutta ehkä hän on vain lemmenkipeä.
Olen miettinyt sitä, mutta...
Herra James...
Jos hän olisi pihkassa johonkuhun toiseen koulussa,
tehän kertoisitte minulle, vai mitä?
Kesällä on aina kovasti töitä.
Ja kun Arlette on poissa,
Hank ja minä joudumme huhkimaan kahta kauheammin.
Hän ei ehdi peuhata sinun kanssasi, saati jonkun toisen likan.
Niin, minä vain...
Hän on vain kovin hiljainen ja synkeä.
Joskus joudun sanomaan hänen nimensä kahdesti tai kolmesti -
ennen kuin hän kuulee ja vastaa.
Sinun tarvitsee vain huolehtia siitä, että hän ei innostu liikaa.
Pojat innostuvat joskus liikaa.
Vai mitä?
Niin.
Herra James?
Olen pahoillani rouva Jamesin johdosta.
Pelkäät, että puhun Shannonille tai seriffille, mutta...
- Älä minusta huoli. - Jo riittää, Henry. Mene nukkumaan.
Hank.
Hän inhosi sitä nimeä.
Hyvä on, Hank.
Mene nukkumaan.
Putki johti vain yhteen paikkaan.
Isä, mitä nyt?
Olin kuulevinani ketun navetan lähellä.
- Ketun? Niitä ei ole näkynyt sitten... - Mene nukkumaan.
Sinne pimeään ne kuolisivat.
Jos eivät hapenpuutteeseen, niin...
Henry palasi koulusta iltapäivällä uutisten kera.
Hän on viisitoistakesäinen, poika.
Muutkin menevät naimisiin nuorena.
Minulla ei ole antaa teille rahaa, onko selvä?
Ehkä vuonna 1925, jos sato ja hinnat hymyilevät.
- Nyt minulta ei liikene... - Rahaa olisi kyllä,
jos et olisi riidellyt niistä 40 hehtaarista!
Äiti olisi antanut osan minulle.
- Hän ei puhuisi minulle näin. - Vaan paljon pahemmin.
Ja nauraisi päälle.
Äitisi neuvoi sinua pitämään veijarisi housuissasi.
Hän puhui sinulle toki julmaan ja loukkaavaan sävyyn.
- Mutta se oli hyvä neuvo. - Äiti olisi auttanut minua.
Raha auttaa kaikkeen.
Alahan laputtaa siitä.
Et saisi unohtaa, miten kitsas äitisi oli rahan kanssa.
Yritän parhaani puolestasi.
Parempi olisi.
Harlan Cotterie vaurastui monia muita enemmän -
vuosina 1916 - 1922.
Hellettä.
Harlan kohteli minua hyvin.
En pitänyt meitä vain naapureina, vaan hyvinä ystävinä.
Mutta sillä hetkellä minä vihasin häntä.
En siksi, että hän oli tullut tivaamaan pojastani.
Vaan siksi, että hänellä oli kiiltävä, sininen Cadillac.
Ja hän oli laittanut uuden, punaisen ladon.
Ja vesijohdot ja viemärit.
Mutta etenkin siksi,
että hänellä oli se taipuisa eukkonsa, joka vastasi joka ongelmaan sävyisästi:
Tee kuten parhaaksi katsot.
Ensin hän menee St. Eusebian tyttökouluun Omahaan.
Hän ei tiedä sitä vielä, mutta niin siinä käy.
- Se kuulostaa orpokodilta. - Ei se orpokoti ole.
Se on siisti, tervehenkinen ja työntäyteinen paikka.
Kuulemma.
Hän hoitaa askareita, käy koulua ja synnyttää neljän kuun päästä.
Luovutamme lapsen eteenpäin, ja hän voi palata kotiin.
Mikä on minun osani tässä?
Oletan, että minulla on sellainen.
Viisasteletko sinä? Tiedän, että sinulla on ollut rankkaa.
- Mutta viisastelua en siedä. - En minä viisastele.
Mutta et ole ainoa, joka on vihoissaan -
ja häpeissään.
Kerro nyt, mitä haluat.
Hyvä on.
Tiedän, ettet ole rahoissasi, mutta vastuu se on sinullakin.
Tyttökoti maksaa minulle 300 dollaria.
Tiedän, että 150 on liikaa sinulle, mutta saat pulittaa 75.
Ei onnistu. Arlette kyni minut puhtaaksi.
Hae uusi vekseli pankista. Maksoit kuulemma edellisenkin.
Niin, satorahoilla. Niitä ei enää ole.
Minulla on maani ja taloni.
Siinä kaikki.
Kaiva ne rahat jostain.
Pane vaikka talo lainan vakuudeksi.
Sinun osuutesi on 75 dollaria.
Pääset vähällä siihen verrattuna, että poikasi saisi vaihdella kapaloita.
Entä, jos en onnistu saamaan rahoja? Entäs sitten?
Minä lähden.
Enkä aio kovistella sinua.
Jos et maksa, et maksa.
Mutta älä väitä, etteikö se onnistuisi.
Olisit antanut eukkosi myydä ne hehtaarit.
Silloin hän olisi yhä maisemissa.
Sinulla olisi rahaa.
Eikä tyttäreni olisi pieniin päin.
- He eivät voi lähettää häntä pois. - Kyllä voivat.
Äläkä sinä mene tekemään mitään typerää tai jääräpäistä.
Joutuisimme vain ojasta allikkoon.
Voisimme karata.
Mieti nyt.
Mekään emme jääneet kiinni siitä, mitä me teimme. Vai mitä?
Se olisi sääli. Voisimme karata Coloradoon.
Ettekä voisi, koska sinulla ei ole rahaa.
Raha auttaa kaikkeen, vai mitä?
Kuten emäntä sanoi, rahan puute pilaa kaiken.
Tiedän sen.
Shannonkin oppii sen, kun saa lapsen ristikseen.
Hän joutuu luopumaan siitä.
Se ei muuta naisen mieltä, kun hän on pieniin päin.
Silloin nainen on viisaampi kuin miehet pystyvät ymmärtämään.
Kunnioitan yhä teitä kahta, vaikka saattekin lapsen.
Te ette ole ensimmäisiä, ettekä jää viimeisiksi.
Mutta sinä et...
Sinä et pyydä raskaana olevaa tyttöä karkaamaan kanssasi.
Sinä et minua komentele.
Et osannut edes viiltää äidin kurkkua auki kunnolla.
Minä tein sen meidän vuoksemme.
Mitä iloa 72 hehtaarissa on, jollei kukaan ole perimässä niitä?
Siihen oli toinenkin keino.
Tiedät sen.
Kirosit kaiken!
Poika?
Kirosit minut!
Poika?
Poika lähti aamulla kouluun ilman yhtään poikkinaista sanaa.
Ehkä siksi, että hän sai ajaa T: llä.
Kun hän oli lähtenyt, minä aloitin etsinnät.
Ehkä emännällä oli talossa omia kätköjään.
Aivan kuten tarinassani.
Jokainen vesiperä sai minut uskomaan, että löytäisin vielä jotain.
Lainaako Hemingford sinulle 35 dollaria? Selvä se.
Mutta sinä et tarvitse sellaista summaa.
- Ikävä kyllä tarvitsen. - Etkä tarvitse.
Sinä tarvitset 750 dollaria. Voit saada rahat jo tänään.
Etkö muka voisi kunnostaa taloa? Korjailla kattoa?
Hankkia lisää karjaa?
Ehkä vesijohdot ja viemäritkin, kuten naapurillasi?
Sellaiset parannukset voisivat kuitata asuntolainan.
Saisit rahoillesi vastinetta, Wilf.
Tätä uutta ehdotusta pitää tuumata hetken.
Puhun siitä poikani Henryn kanssa.
Tai Hankin, kuten häntä kuulemma pitäisi kutsua.
Hän on jo siinä iässä, että häneltäkin pitää kysyä.
Kaikki, mitä minulla on, kuuluu jonain päivänä hänelle.
"Isä, minä lähdin kuormurilla.
Tiedät kai, minne olen menossa. Jätä minut rauhaan.
Voit toki usuttaa seriffi Jonesin perääni, mutta sitten kerron hänelle kaiken.
Luulet ehkä, että muutan mieleni, mutta niin ei käy.
Ilman Shania millään ei ole väliä.
Olet minulle rakas, vaikken tiedä miksi, koska koimme vain kärsimystä.
Rakas poikasi, Henry 'Hank' James."
Jos elättelee toivoa, että teinipoika tulisi järkiinsä,
voi yhtä hyvin tavoitella kuuta taivaalta.
Mutta mitä muutakaan olisin voinut?
Olin murhannut eukkoni pitääkseni kotini.
Enkä minä lähtisi sieltä muuten kuin kahleissa.
Kolme päivää sitten Lyme Biskassa, mistä autonne löytyi,
joku ryösti ruokakaupan kaupungin laidalla.
Hän vei 23 dollaria. Minulla on raportti pöydälläni.
Nuori kaveri, jolla oli lehmipojan vaatteet,
huivi naamalla ja silmille vedetty lättähattu.
Henry karkasi koulusta...
Ja muistaakseni -
hänellä oli flanellipaita ja jonkinlaiset vakosamettihousut.
Hän ei ottanut mukaan muita vaatteita.
Eikä hänellä ole lehmipojan vaatteita, jos tarkoitatte saappaita sun muita.
Eikä hänellä ole lättähattua.
- Ehkä hän varasti ne. - Ette tiedä enempää kuin sanoitte jo.
Kaveeraatte Harlanin kanssa ja pyöritte samoissa piireissä.
Poikani ei ole mikään rosvo. Hän ei ole ilkeä naisille tai muillekaan.
Hän on normaali nuorukainen.
Eikä häntä kasvatettu näin.
Näkemiin, seriffi.
Se oli kai joku kulkuri, joka kaipasi matkarahaa.
Mutta minun piti ottaa asia puheeksi.
Ihmiset juoruavat kaikenlaista.
Juorut leviävät kuin kulovalkea.
Joskus työ on ainoa asia, joka pitää pahat ajatukset loitolla.
Katon korjauksessa ei menisi monta päivää.
Tarvitsin töitä koko talven ajaksi.
Seuraavana päivänä otin sen 750 dollarin kiinnelainan.
Lopulta kaikki jäävät kiinni.
Starttaa nyt, pentele.
Mitä sinä panet vastaan?
Hän kuiskaili salaisuuksia, joita vain kuollut saattoi tietää.
Pysy loitolla!
Äkkiä! Sulje ovi!
Terveisin Rakastavaiset rosvot
Päästä irti!
Peräänny.
Selviät kyllä.
Minä haen polttopuita ja lämmitän sinua.
Lämmitän sinua.
Se on kuollut, Henry.
Ei enää.
Tapa minut.
Minä pyydän.
Tapa minut, minä pyydän.
Tapa minut, Arlette.
Viillä kurkkuni auki,
niin kuin minä viilsin sinun.
Mutta hän ei lopettanut ennen kuin sai tarpeekseen.
Kaksi päivää sitten -
eräs maatalon isäntä huomasi jotain ojassa matkallaan Lyme Biskaan.
Naisen jäänteet.
Takahampaita puuttui suusta.
Puuttuiko Arlettelta takahampaita?
Kun minä kävin silloin teillä Arletten lähdettyä,
poikasi sanoi, että hän otti mukaan korujaan,
ja sinä puhuit 200 dollarista. Eikö niin?
Siinäpä se.
Arlette ryöstettiin tien päällä.
Joku turjake otti hänet kyytiin, tappoi ja -
ryösti rahat ja korut.
Henryn ruumis saapui Hemingfordiin junalla 18. joulukuuta.
Herra James!
Kertokaa, mitä tapahtui.
Miltä tuntuu nyt, kun poikanne ruumis on Hemingfordissa?
Sanokaa nyt jotain.
Pahoitteluni, herra James.
Rotat ehtivät syödä heitä.
Molempia, ennen kuin heidät löydettiin.
Mitä ne ovat tehneet -
pojalleni?
Laittakaa hänet kuntoon.
- Herra James. Vauriot ovat... - Näen kyllä itsekin.
Laittakaa hänet kuntoon ja nostakaa hänet pois tältä lavalta.
Hän kuuluu arkkuun.
Hienoon arkkuun.
Hienoimpaan arkkuunne.
Minulla on rahaa.
Totta kai, herra James.
Peitelkää hänet.
Poikani.
Mitä...
Minulla on rahaa.
Tehkää kaikkenne.
Yhdenkään isän ei pitäisi joutua hyvästelemään poikaansa näin.
Mutta jos joku isä ansaitsi moisen kohtalon,
niin minä.
"Usko Jumalaan ja usko minuun.
Älköön sydämesi olko levoton.
Usko Jumalaan ja usko minuun.
Isäni kodissa on monta huonetta.
Enhän minä muuten näin sanoisi.
Te tiedätte kyllä..."
Henryä ei tullut saattamaan yhtä paljon väkeä.
"Menen valmistamaan teille sijaa,
mutta tulen takaisin ja noudan teidät luokseni.
Jotta saisitte olla siellä, missä minä olen.
Te tiedätte kyllä tien sinne, minne minä menen."
Kuulehan.
Haluan myydä ne 40 hehtaariani.
Se on kelpoa maata, Harl.
Oletko puilla paljailla?
Puolet talosta ja navetasta on maan tasalla.
Hermie Gordon sanoi, että elelet tuvassa lehmän kanssa.
Oli miten oli...
Annan ne hehtaarit -
viidelläsadalla.
Arlette pyörisi haudassaan.
Sallie jätti minut.
Vissiin lopullisesti.
Haukkui minua omahyväiseksi houkaksi, ja syystä.
Tässä sitä ollaan samassa jamassa.
Kaksi miestä, joilla vuoden alussa oli eukko -
vaan ei enää vuoden lopussa.
Kaksi miestä, joilla vuoden alussa oli elävä lapsi -
ja vuoden lopussa kuollut lapsi.
Sain pitää molemmat käteni.
Onhan sekin jotain.
Se maaläntti on kirottu.
Myy se pankille.
Pankki myisi sen suoraan Farringtonille.
Se joki,
jonka he täyttäisivät verellä ja sisälmyksillä, on sinunkin jokesi.
Haluan vain,
ettei se joutuisi heille.
Ei heille.
Älä enää ikinä palaa tänne.
Mitä lempoa, tyttö?
No niin.
Rauhassa.
Rauhassa nyt.
Ei mitään hätää.
Tämä on pian ohi.
Ei enää kauan.
Kaikki hyvin.
Siihen päättyi vuosi 1922.
Menetin tilani, totta kai.
Jouduin myymään sen teurastamolle pilkkahintaan.
Harlan Cotterie sinnitteli vuoteen 1925 asti.
Pankki vei hänen tilansa.
Minä lähdin Omahaan, houkkien kaupunkiin.
Raijasin lavoja 14 kuukautta.
Ja miksikö lopetin?
Vaikka yritin hukuttaa työnteolla kaikki pahat ajatukset,
ne löysivät minut.
Minulta kesti kaksi vuotta kumota Arletten hehtaarit kurkusta alas.
Kun maltoin unohtaa juomisen,
vierailin paikoissa, joissa Henry oli käynyt viimeisinä kuukausinaan.
Voinko auttaa?
Täällä tapahtui ryöstö kaksi vuotta sitten.
Sattuisitteko tietämään siitä jotain?
Se oli poikani.
Henry oli oikeassa.
Toinenkin keino olisi löytynyt.
Kuten aina.
Mutta vuonna 1922,
vehkeilijä maanviljelijä Wilfred Jamesin sisällä -
oli toista mieltä.
En pysty enää rukoilemaan.
Jumala rankaisisi minua, jos lankeaisin polvilleni.
Toivon, ettei Jumalaa olekaan.
Kaikki murhaajat kai toivovat niin.
Jos ei ole taivasta, ei ole helvettiäkään.
Poika...
Minähän hänet tapoin.
Ei, isä.
Teimme sen yhdessä.
Hyvä on, Hank.
Rakastan sinua, poikani.
Tiedän.
Mutta en ansaitse sitä.
Isä...
Se käy nopeasti.
Lopulta kaikki jäävät kiinni.
Tekstitys: Petri Hautala